Vicky og Cristina ville tilbringe sommeren i Barcelona.
Vicky skulle gjøre ferdig sin master i katalansk identitet.
Cristina hadde brukt et halvår på å skrive, spille i og regissere-
- en kortfilm, som hun nå hatet.
Hun var akkurat gått fra nok en fyr og trengte luftforandring.
Alt ordnet seg da en av Vickys fjerne slektninger i Barcelona -
- tilbød jentene husrom i juli og august.
De var venner fra skoledagene, og var enige om det meste.
Men i kjærlighet kunne de ikke vært mer forskjellige.
Vicky tålte ikke smerte og hadde ikke behov for motstand.
Hennes krav til en mann var at han var seriøs og stabil.
Hun forlovet seg med Doug, fordi han var ordentlig og driftig-
- og kunne se det fine i å forplikte seg.
Jeg savner deg også.
Cristina hadde helt andre forventninger til kjærligheten.
Motstrebende godtok hun smerte som del av dyp lidenskap, -
- og risikerte gjerne å bli såret.
Hun satset i følelseslivet, men kunne ikke si hva gevinsten var.
Men hun visste hva hun ikke ville ha: alt det Vicky satte høyest.
Hei. Du må være Vicky. Så voksen du ser ut.
Det er jo lenge siden. Deilig å se deg.
Velkommen til Barcelona. Jeg heter Judy.
Her er rommet deres. Dere skal bo sammen.
Tusen takk for at jeg får bo her.
Det gikk så fort, og du kjenner meg ikke. Så det er veldig snilt.
Det er fint at det skjer noe her.
Det har vært så stille siden Arthur dro på college.
Jentene pakket ut, og Judys mann kom hjem og de spiste lunsj.
- Vi har et deilig hus. - Vi føler oss virkelig hjemme her.
Han får lett nye venner og snakker språket, så han var fyr og flamme.
Du har da også lært det.
- Hva gjør du, Cristina? - Jeg nyter friheten, fortiden.
Gi deg. Hun har laget en film.
- Så spennende. - Hva handlet den om?
Den handlet om hvorfor kjærlighet er så vanskelig å definere.
Et veldig omfangsrikt emne å behandle på 12 minutter.
- Vicky, du får snart master i... - Ja, i katalansk identitet.
Hva vil du bruke den til?
Kanskje undervise, kanskje arbeide som kurator.
Du trenger ikke gjøre noe.
Hun skal gifte seg med en kjekk mann til høsten, og alt løser seg -
- når han gjør henne gravid.
Nå som Judy har fastlagt fremtiden din...
Skål for deres sommer i Barcelona. Og velkommen.
De neste par dager suget jentene til seg av byens kunstskatter.
Særlig verkene til Gaudi og Miró.
En dag ba Mark og Judy jentene med på seiltur i Marks båt.
Til Cristina inviterte de en sønn av Marks forretningsforbindelse.
Et godt parti, som Mark trodde hun ville like.
Min drøm er å bli rik og flytte til en øy og bare snorkle vekk livet.
Jeg er snorkel fantast. Har du prøvet å snorkle?
Dessverre var Charles og Cristina ikke akkurat skapt for hverandre.
Samtidig utforsket Vicky alle aspekter av det catalanske, -
- selv markedet og en restaurant forå prøve det lokale kjøkken.
I lange, lune sommernetter hørte jentene av og til spansk gitar.
Og hver gang ble Vicky svært beveget.
En kveld dro Mark og Judy dem med på vernissasje på et galleri.
Mange lokale kunstnere ogflere samlere var tilstede.
- Liker dere dem? - Ja. Takk for at dere ba oss med.
Vi er kunder her.
Mark har bestilt en serie malerier til kontoret hos kunstneren.
Er det kunstneren? Han i den røde skjorta?
Nei, det er ikke...
Alfred er...
Det er herren der borte i linjakken. Det er ham.
Jeg vet ikke hvem han der er.
Mark? Hvem er herren der borte i den røde skjorten?
Hvem er han i den røde skjorten?
Han er kunstmaler. Husker du ikke Diego fortalte om ham?
Han hadde et stormfullt forhold til den der vakre, gale kvinnen.
Det var vold og krangel, og det var en stygg skilsmisse.
Det kom i alle avisene.
Gud, ja. Han heter Juan Antonio Gonzalo.
En stygg skilsmisse. Hun prøvde å drepe ham. Eller omvendt.
Det var en stor skandale i kunstverdenen.
Jeg husker ikke detaljer.
Vi omgås ikke den typen bohemer, så jeg vet ikke så mye.
Vicky og Cristina forlot galleriet og gikk ut for å spise.
De slentret forbi kirken der folk festet i den lune sommerbrisen, -
- og endte omkring midnatt på en liten restaurant.
Det er rart å ikke måtte tenke på om det er et sted som har åpent.
Men vi risikerer nok å få mareritt når vi spiser så sent.
Hvem er det du ser på?
Er det ikke den maleren vi så på galleriet i stad?
Jo, det var han med den stygge skilsmissen.
Mark fortalte om ham, men jeg hørte ikke etter.
- Han ser bort på oss hele tiden. - Fordi du legger opp til det.
- Jeg legger da ikke opp til noe. - Du har sett på ham i hele kveld.
- Jeg drikker bare vinen min. - Greit, da sier vi det.
Du må ha gjort et eller annet, fornå kommer han hit.
Amerikanere?
Jeg heter Cristina. Det er min venninne Vicky.
Hvilken farge har øynene dine?
De er blå.
Jeg vil gjerne invitere dere begge to til Oviedo.
- Hvor? - Oviedo.
Vi blir over helgen, og drar om en time.
- Hvorligger Oviedo? - En kort flytur unna.
Hva er det i Oviedo?
Jeg drar dit for å se en skulptur som alltid inspirerer meg.
Så du spør om vi vil fly med til Oviedo og hjem igjen?
Nei, vi blir hele helgen. Jeg viser dere byen, -
- og vi lever livet og drikker god vin.
- Vi elsker. - Hvem er det som skal elske?
Forhåpentlig alle tre. Jeg skal betale regningen deres.
Han går ikke rundt grøten, nei.
Hør her, señor, kanskje i vårt neste liv.
Hvorfor ikke? Livet er kort og kjedelig og fullt av smerte.
Herer muligheten til en stor opplevelse.
- Hvem er du egentlig? - Jeg heter Juan Antonio.
Og du heter... Vicky. Og du heter Cristina. Ikke sant?
Eller var det omvendt?
Ja, men det blåser vel du i. Bare du har en sengevarmer.
Dere er veldig vakre, begge to.
Ellers takk. Vi flyr ikke av sted for å elske med enhver-
- som inviterer oss til en sjarmerende, liten spansk by.
Gjennom analyserer hun hvert eneste lille innfall, -
- til siste rest av charme...
...er krystet ut av den?
Jeg blir nødt til å si at...
Øynene mine er faktisk grønne.
Bare fordi vi ikke hopper rett på ditt tilbud om sex-
- er vi da ikke over analyserende.
Vi ka møtes under normale betingelser å ta et glass sammen.
Men ellers syns jeg du skal prøve lykken ved et annet bord.
Hvilken del av tilbudet krenket deg?
Ikke at jeg syns dere er pene og tiltrekkende?
Jeg er da ikke krenket. Det er bare morsomt.
Eller snarere irriterende. Er det ikke temmelig sent?
- Jeg vil veldig gjerne til Oviedo. - Det mener du ikke?
Det ville vært så artig. Jeg blir virkelig gjerne med.
Kan vi diskutere det når han ikke...
Da jeg først så deg på galleriet, la jeg merke til -
- at du har skjønne lepper. De er svært fyldige og sensuelle.
- Takk. - Fint hvis du vil bli med, så...
Jeg lover ikke at vi skal elske, for jeg er veldig lunefull.
Vi skal ikke inngå noen kontrakt.
Jeg kom med åpne kort og ga dere et tilbud.
Nå håper jeg dere vurderer det, og lar meg vise dere Oviedo.
Jeg er så heldig å få låne en venns fly. Det er akkurat plass til alle tre.
- Jeg er en god pilot. - Det høres veldig trygt ut.
Tenk på det.
- Du mener det vel ikke? - Han er så interessant.
Han vil bare ha oss i seng. Eller en av oss, og det blir deg.
Jeg er stor pike. Hvis jeg vil, ligger jeg med ham, ellers ikke.
Han er vilt fremmed. Det er for spontant selv for deg.
Og jeg syns jeg hørte at han slo sin kone.
Han kommer i det minste ikke rett fra zombiefabrikken.
Og så blir vi kjent med ham.
Jeg drar ikke til Oviedo med en sjarmerende, frekk koneplager.
Du tenner på at han er pågående. Det gjør ikke jeg.
- Han er neimen ikke særlig kjekk. - Jo da. Han er veldig sexy.
Det syns du bare fordi du er nevrotisk.
- Du liker at han ikke preiker piss. - Det er bare pisspreik.
Jeg drar ikke til Oviedo. Hverken byen eller han sier meg noe.
Og var jeg ikke forlovet og kunne ha et eventyr med en spansk fyr, -
- ble det i hvert fall ikke ham. Hallo? Hei.
Jeg kan ikke snakke akkurat nå.
Jeg prøver å redde Cristina fra å begå en kjempe bommert.
Nei, det vanlige. Jeg ringer. Jeg elsker deg også.
Vi kan gå hjem og pakke litt i en veske og møte ham der.
Jeg likte ham med en gang. Han er ikke som de andre klonene.
- Han er kreativ og kunstnerisk. - Syns du Doug er en klon?
Hvem har sagt noe om Doug?
Du tenner bare på ideen om å hoppe på et fly med en fremmed.
Ja. Og jeg har ikke annet å være redd for enn meg selv.
Du begår en stor feil.
De har varslet uvær i Oviedo, men det er ikke noe alvorlig.
Ikke være urolige. Som dere kan se her...
Det blir bare en liten humpetur.
- Vil du prøve å styre flyet? - Nei takk.
Det er lett. Lettere enn å kjøre bil.
De var fremme om morgenen og dro til det hotell Juan hadde valgt.
Vicky sørget forat jentene fikk et rom, og Juan Antonio et annet.
Hvis det skuffet ham, skjulte han det godt.
Da de hadde stelt seg, tok han dem med til sin elskede skulptur.
- Er du veldig religiøs? - Nei.
Det handler om å nyte livet og godta livets meningsløshet.
Gir ikke ekte kjærlighet livet mening?
Jo, men kjærligheten er flyktig. Er den ikke?
Jeg var forelsket i en helt fantastisk kvinne.
Men det endte med...
Ja?
- Hun stakk meg med kniv. - Det var da for ferdelig!
Kanskje du hadde fortjent det.
Juan Antonio inviterte på lunsj. De diskuterte kunst og romantikk.
Han hadde historierom sin ekskone, som han både kritiserte og forgudet.
Han viste seg som en god vert, og senere dro de på sightseeing-
- og hørte om byen og tok bilder.
Så kjøpte de godteri og kaker i en sjarmerende liten butikk.
De fortsatte med å dokumentere turen.
Vicky forholdt seg like skeptisk, men Cristina hadde det skjønt.
Det ble ikke nevnt et ord om å elske før om kvelden, -
- da Juan Antonio var blitt litt full.
Nå som dagen er på hell, -
- kan jeg tillate meg å spørre om dere vil bli opp på mitt rom?
- Jeg trodde vi var ferdig med det. - Hun er forlovet.
- Fint. Da er hun fri litt til. - Nei. Jeg er ikke fri.
Vil du høre min teori? Jeg snakker uten omsvøp når jeg er full.
Du har arr etter det feilslåtte ekteskapet med Maria Elena.
Du prøver å finne trøst i likegyldig sex.
Likegyldig sex? Er selvbildet ditt så lavt?
For henne må sex bety noe.
Byen er romantisk. Natten er varm og mild.
Våre hjerter slår. Betyr ikke det nok?
Jeg ble med for Cristinas skyld. Jeg er forlovet og skal gifte meg.
Jeg har en flott, deilig kjæreste, som jeg elsker med, -
- og som fyller mye av hjertet mitt, og ærlig talt, Juan Antonio, -
- hvis jeg var løs på tråden, ville det ikke vært deg jeg valgte.
Jeg er trett. Jeg har ikke sovet på et døgn.
Så det vil jeg gjøre nå.
Hva med deg?
Jeg blir gjerne med opp, men... ...da må du forføre meg.
- Hei. - Hei.
Jeg erkommet for å ta et raskt glass med deg og si takk, -
- og så går jeg på rommet mitt.
Spilte du i den filmen du laget?
Ja. Hvordan det?
Jeg håper du var mer overbevisende enn du er nå.
Jeg er kommet for å ligge med deg.
Så du er inne i varmen. Hvis ikke du driter deg ut.
Driter meg ut? Du mener, hvis jeg ødelegger stemningen.
- Ja. - Hvordan skulle jeg gjøre det?
Det kan være alt fra en dum kommentar-
- til å ha feil underbukser.
Men når jeg ser på deg, tror jeg at du har riktige underbukser.
Du er vanskelig å gjøre til lags.
Jeg er beryktet for å være krevende.
Hva ønsker du deg av livet utover en mann i riktige underbukser?
Jeg vet ikke.
Men jeg får ikke ro før jeg finner det jeg søker.
Og hva er det?
Jeg vil ha noe annerledes. Noe mer.
En form for kjærlighet som strider mot all fornuft.
Og det vil si?
Det vil si... Det kan jeg ikke forklare.
Jeg vet ikke hva jeg vil ha. Bare hva jeg ikke vil ha.
Hvis ikke du kler av meg snart, går det paneldebatt i dette.
- Har du det ikke bra? - Det er nok noe jeg har spist.
- Skal jeg hente noe til deg? - Nei. Jeg bør ikke drikke.
Jeg må kaste opp.
Det er magesåret hennes eller matforgiftning. Kanskje begge.
- Hun må bare hvile. Ikke spise. - Hvile?
Vicky ville hjem til Barcelona og var ikke i humør til omvisning.
Når han er ferdig på møtet, så be ham ringe meg på mobilen.
Ja, jeg sitter fast i Oviedo ennå.
Men de dro på sightseeing allikevel.
Jeg har så vondt av Cristina.
Å, kutt ut. Du trenger ikke spille bekymret.
Du helte i henne masse alkohol.
Du skjenket oss begge flittig på middagen. Men jeg tåler det.
- Hun sa ikke at hun hadde magesår. - Nei, for hun er totalt umoden.
Og som den romantiker hun er, har hun en sterk dødsdrift.
Så for et kort øyeblikks lidenskap så hun bort fra all ansvarlighet.
Etter lunsj viste Juan Vicky det gamle fyrtårnet i Avilés.
Jeg er født rett i nærheten her.
Så det ville vært merkelig hvis jeg ikke besøkte far.
- Blir det for kjedelig for deg? - Nei.
Nei. Det er nok det første ekte interessante tilbudet ditt.
Jeg vil gjerne treffe din far og se hvor han bor.
- Hvordan går det? - Bra.
Du ser godt ut. Det er min venninne Vicky.
- God dag. - Det er min far, Julio.
Goddag, Julio. For et deilig hus.
- Mitt hjem er ditt hjem. - Hvis vi fortsetter sånn...
Det gikk da fint. Han snakker ikke engelsk.
- Hun forstår bare litt spansk. - Det gjør ikke noe. Kom inn.
Spansken min er så dårlig.
Han nekter å snakke andre språk. Det er hans kjepphest.
Hvorfor det?
Han er dikter. Han skriver de vakreste setninger på spansk.
En dikter skal ikke forurense sine ord med andre språk, sier han.
Det kan jeg godt forstå. Noe kan gå tapt i oversettelsen.
Jeg har tatt spansk. Men jeg har ikke språkøre.
Jeg er bedre til å lese enn til å snakke.
Kanskje jeg kan lese diktene hans?
- Han vil ikke utgi dem. - Hvorfor ikke?
Det forklarer jeg senere. Vil du ha cognac?
Ja takk. Bare et bitte lite glass.
- Du ser frisk og rask ut, far. - Takk i like måte.
Noe nytt om Maria Elena?
Hun bor fortsatt sammen med arkitekten i Madrid.
Hun var drømmekvinnen. Selv jeg har erotiske drømmer om henne.
- Hun var veldig glad i deg også. - Så synd. Med det talentet...
Dette var mitt yndlingssted som gutt, når jeg ville lese.
Jeg ville bli forfatter, ikke kunstmaler.
Maleri kom til senere. Jeg ville spille musikk også.
Jeg visste bare at jeg var full av...
...ekte følelser som jeg ville ut med.
- Cristina sier det samme. - Hun er en interessant pike.
Vil du ikke sitte ned?
Hvorfor vil ikke faren din gi ut diktene sine?
Fordi han hater hele verden. Det er hans hevn over alle.
Han skaper vakre verk og nekter verden å lese dem.
Jeg syns det er...
Gi deg. Hvorfor er han så sint på hele menneskeheten?
Fordi vi etter tusen års sivilisasjon -
- fremdeles ikke har lært å elske.
De dro tilbake til hotellet. Cristina var for svak til å forlate sengen.
Vicky og Juan spiste middag på en hyggelig liten restaurant.
Hun var mer avslappet enn til lunsj, og hadde fått en del vin.
Nå likte hun å prate med ham.
Far tok meg med hit.
Hallo?
- Hei. Er det et dårlig tidspunkt? - Nei. Jeg skal bare til å spise nå.
- Kan jeg ringe tilbake senere? - Ja, men jeg må bare si en ting.
Paul og Maryanne har funnet et enda bedre hus enn det i Bedford.
Har de? Du faller ut litt.
Skatt? Okay, ring meg senere. Med basseng og tennisbane.
Vi kan ta timer hos Pauls trener.
Jeg ringer tilbake. Jeg kan ikke høre deg.
Jeg elsker deg.
Det var skrekkelig dårlig forbindelse.
- Takk. - Her.
- Hva er det foren deilig vin? - Den er god.
- Var det din forlovede? - Ja.
- Hvorfor ble du så febrilsk? - Virket jeg febrilsk?
Du fikk røde kinn.
Det er nok bare vinen.
Ville det plaget ham at vi to spiser middag?
Slett ikke. Han ville nok ikke vært begeistret for tanken på-
- at jeg sitter og drikker vin med en mann i vokslysets skjær, -
- men han ville fort se at det ikke var grunn til bekymring.
Kunne du også funnet på å ikke la folk se dine verk?
Nei, jeg er ikke som far.
Nei, som sagt er jeg livsnyter på tross.
Aha. Jeg kunne godt tenke meg å se maleriene dine.
Kunne du? Ellers kritiserer du jo alt ved meg.
Nå kjenner jeg deg bedre. Det kunne vært interessant.
Og du er tross alt katalansk, og jeg studerer kulturen.
Hva gjorde deg interessert i katalansk kultur?
Jeg ble forelsket i Gaudis katedral da jeg var 14.
Og det førte meg den veien.
Og jeg har også hørt at du liker spansk gitar.
Jeg er veldig glad i spansk gitar.
Har du lyst til å høre en gudbenådet gitarist i kveld?
I kveld?
Det er litt sent, og jeg er en smule brisen nå.
I stad sa du at du tålte det. Og vi drar jo i morgen.
Da gjør vi det.
Det var helt utrolig vakkert. Tusen takk.
Jeg satt og så på ansiktet ditt. Du så veldig beveget ut.
Jeg kjenner det blikket.
Fra Maria Elena, går jeg ut fra.
Ja, fra Maria Elena, når hun så eller hørte noe som rørte henne.
Du er fortsatt forelsket i henne.
- Nei, det er jeg ikke. - Benektelse bare bekretter det.
Hun vil alltid være en del av meg. Hun er viktig for meg, -
- men vi to fungerte bare ikke sammen.
- Hva fungerte ikke? - Det fant vi aldri ut.
Du sa at du så på ansiktet mitt.
- Hvorfor det? - Hvorfor så du på meg?
- Gjorde jeg? - Du så meg nok gråte.
Jeg har ikke helt styr på meg selv.
Jeg så på ansiktet ditt fordi jeg syns det er veldig vakkert.
- Syns du? - Ja, selvfølgelig.
Det vet du godt.
På vei hjem var Vicky stille. Hun hadde ikke fortalt Cristina noe.
Men Cristina skravlet i vei.
Jeg skylder dere en unnskyldning. Jeg ødela hele helgen.
Jeg er så flau. Kanskje det var vinen, kanskje skalldyrene.
Jeg har jo magesår. Så fint at du kunne vise Vicky byen.
Jeg hadde mareritt om at dere var som hund og katt -
- og hatet hvert minutt sammen. Men jeg orket bare ingenting.
Vicky begravde seg i studier på biblioteket.
Hun slo dumme tanker fra seg og konsentrerte seg om oppgaven.
Men tankene fløytilbake til Oviedo.
Cristina slentret i Barcelona og søkte nye uttrykksmåter.
Hun eksperimenterte med sin nyeste dille: fotografiet.
Hun følte hun dummet seg ut da det gjaldt med Juan Antonio.
To dager senere kom Cristina til Vicky med en nyhet.
- Han har ringt! - Hva? Hvem?
Juan Antonio har akkurat ringt meg.
- Har han ringt deg? - Han ba meg med på vinsmaking.
- Jeg sa selvfølgelig ja takk. - Vinsmaking?
- Hva med magesåret ditt? - Jeg dør ikke av litt vin.
Det beste er at han vil treffe meg igjen.
- Jeg trodde aldri han ville ringe. - Flott. Jeg er glad på dine vegne.
Den kveld hadde de begge vanskelig for å sovne.
Cristina satt på kjøkkenet med kaffe og skrev på diktene sine.
Vicky mintes en natt som virket mer og mer uvirkelig.
- Hallo? - Hei, skatt. Vekket jeg deg?
Nei da. Jeg holdt på å sovne.
Beklager at jeg ringer så sent. Jeg skulle akkurat ta litt kaffe.
Jeg har en idé. Far har kontakter på USAs ambassade.
Jeg kunne komme og jobbe derfra, og vi kunne gifte oss i Barcelona.
Du sier det er så romantisk. Bare på rådhuset.
Så gjør vi det igjen i New York, kjempefest for familie og venner.
- Ville det ikke vært festlig? - Å gifte oss her?
En god historie å fortelle barna. Og fars venn fikser det lett.
- Jeg vet ikke hva jeg skal si. - Du lyder ikke akkurat begeistret.
Nei, det... Det kommer bare brått på.
Vi blir gift her igjen til høsten. Det lover jeg.
- Hvorfor gjøre det da? - Fordi det er annerledes, og moro.
Jeg fortalte det til Ken ogAlice, og de ønsket de hadde gjort det.
I London, altså. Men de elsket forslaget.
Jamen, jeg...
Du høres ikke ut som om du har lyst.
Nei. Hvorfor skulle jeg ikke ha lyst?
Jeg syns det er en god idé. Et veldig godt forslag.
Jeg tror det blir alle tiders.
Jeg ringer deg i morgen med flere detaljer. Jeg elsker deg, skatt.
Juan Antonio tok Cristina med på vinsmaking og etter på med hjem.
Han hadde kjøpt huset av en maler, og hadde atelier der.
Han viste henne maleriene sine, og hun var solgt.
Hun elsket fargene og villskapen i strøkene hans.
Soverommet hans lå rett opp trappen.
Han fortalte om ekteskapet med Maria Elena.
Om deres dype kjærlighet og forferdelige krangler.
Han hadde aldri villet elske med en annen kvinne på soverommet.
Denne gangen holdt Cristina maten nede.
Juan ba Cristina ut flere ganger.
De så en ny skulptur laget av en av hans venner.
Han viste henne bydelene han likte, og hun fotograferte.
Han var kjent med horene og syntes de var fine motiver.
Han ansporet henne til å ta bilder, men fikk aldri se dem.
Hun spiste med hans venner. Diktere, kunstnere og musikere.
Cristina falt ikke igjennom.
Samtidig, en dag da Vicky igjen studerte Park Güell, -
- som Gaudi hadde designet, og som hun skrev om, -
- møtte hun noen uventet.
Vicky!
- Hei. - Hvordan går det?
- Hva gjør du her? - Jeg bare skisser litt.
- Jeg skal ikke forstyrre deg. - Du kan da ikke forstyrre meg.
Vi fikk aldri sagt ordentlig farvel.
Du kunne ha ringt.
Jeg tenkte på det, -
- men jeg kom til at det ikke nyttet noe.
Du ringte aldri. Du sa ikke noe som helst.
"Takk. Det var gøy."
Man elsker ikke bare med noen uten å ringe etter på.
- Bare hvis man er veldig skuffet. - Tvert imot.
Men du skal jo gifte deg.
Så jeg syntes det var klokest å stanse før vi rotet det til.
Men vi elsket, og så forduftet du bare.
Jeg er klar over at det ikke betyr så mye for deg...
Hadde vi fortsatt, ville du blitt engstelig, og jeg blitt skuffet.
Tror du jeg kunne såre deg etter bare en natt?
Maria Elena sa alltid -
- at bare den uforløste kjærligheten er romantisk.
Fint.
Du passer mye bedre til Cristina også.
Jeg er blitt veldig glad i Cristina.
Jaha... jeg er glad på dine og din tilkommendes vegne.
Jeg er også glad på dine og Cristinas vegne.
- Farvel. - Farvel.
Og så en morgen ankom Vickys forlovede fra New York.
Som andre kreative menn måtte Juan Antonio ha en kvinne, -
- så han ba Cristina flytte inn, og hun sa ja.
Du arbeider for Global Enterprises? Jeg kjennerTom Sutter.
- Vi spiller golf sammen. - Tom har ennå aldri slått meg.
Han er ikke akkurat verdensklasse.
Jøje meg.
Du er en helt annen når du er her.
- Hva skal det bety? - Du var jo heltent.
- Er jeg ikke det vanlig? - Jo, selvfølgelig.
Det var en kompliment.
- Kanskje det er noe i luften. - Hold meg.
- Har du det bra? - Ja.
- Hvordan har Cristina det? - Hun har flyttet inn hos en fyr.
Det gikk fort. Han er vel ikke tyrefekter?
Forfatter? Komponist? En forpint pseudointellektuell?
Hun kan gå meg på nervene med de bisarre forholdene.
Jeg er glad i henne fordi hun er venninnen din, -
- men jeg har advart deg om at hun er og blir ulykkelig.
Hun kan ikke la være å se seg selv som den søkende kunstneren.
Hennes forakt for normale verdier er blærete. En kjedelig klisjé.
- Mennene liker henne. - Hun er pen.
Og hun er ikke vanskelig å få i bingen.
Med deg, på den annen side, skulle det en del overtalelse til.
- Men det var bryet verd. - Var det?
Juan Antonio vil ta meg med til en gammel forlystelsespark.
Jeg tenkte vi fire kunne spise lunsj sammen og så dra ut dit.
- Lunsj i morgen? - Det kan vi ikke.
Nei. Vi kan seile med Mark og Judy en annen gang.
Jeg vil bli med Cristina og Juan Antonio.
Ja, det høres bra ut. Vi ses i morgen.
De to parene møttestil lunsj, og det oppsto en pinlig situasjon.
Juan Antonio ville beinflørte med Cristina under bordet.
Men han kom til å streife Vickys fot i stedet.
Parken var akkurat slik Juan Antonio hadde beskrevet den.
Den var gammel og sjarmerende og hadde utsikt over hele byen.
Jeg forstår hva du ser i din forlovede. Svært sjarmerende.
- Og han passer godt til deg. - Jeg liker ikke måten du sier det på.
Jeg mener bare at dere er et flott par.
Du forstår ikke. Jeg kan ikke gjøre noe med det nå.
Jeg kan ikke nekte at tanken har streifet meg...
Vicky, det skal vi ikke snakke mer om.
Det har skjedd mye siden. Jeg er blitt veldig glad i Cristina.
Hvorfor lot du foten din streife min underbordet da?
- Det gjorde jeg da ikke. - Jo!
- Da jeg så på deg. - Det var ikke med vilje.
Jeg lette etter Cristinas fot.
Unnskyld. Beklager at jeg misforsto det.
Du er på vei inn i et nytt liv med mannen du alltid har ønsket deg.
Ja, for faen. Og så møtte jeg deg, -
- og vi hadde en uforsiktig helg sammen, og nå er jeg forvirret.
Jeg er sammen med Cristina. Og du skal gifte deg om to uker.
Jeg vet det. Du har rett.
Cristina elsker deg. Jeg ville aldri...
Cristina og jeg passer sammen. Vi snakker samme språk.
Du og jeg ville gått etter strupen etter en måned. Ikke sant?
Kanskje våre veier møtes en dag under helt andre omstendigheter.
Alt kan skje her i livet.
Du har rett. Jeg eren idiot. Hva hadde jeg regnet med?
Og så kom dagen for bryllupet, og Vicky giftet seg med Doug.
Cristina kom uten Juan Antonio, som dessverre var forhindret.
Etter vielsen dro de nygifte på hvetebrødsdageri Sevilla.
Cristina begynte å tro hun hadde funnet forholdet hun hadde søkt-
- og aldrifunnet.
Hun var en malers elskerinne. Hun trodde på kunsten hans.
Hun så seg selv som eksil amerikaner allerede, -
- frigjort for USAs puritanisme og materialisme, som hun ikke likte.
Hun var europeer i samklang med de filosofer og kunstnere-
- som uttrykte hennes tragiske, romantiske, frisinnede livssyn.
Hun vanket blant alle kreative i Juan Antonios vennekrets.
Hun elsket deres selskap og fortsatte å skrive og fotografere.
- Har dere hatt det fint? - Ja. Sevilla er utrolig vakker.
- Vi traff venner fra New York. - Ja, litt for mye.
Du er bare sur fordi de slo oss i bridge.
- Hva er det? - En liten gave. Se her.
Det er bryllupsgaven fra Cristina og Juan Antonio.
Så utrolig at hun er sammen med ham.
Det er akkurat det vi manglet. En Rorschach-klatt.
- Jeg liker det ikke. - Vi kjøper en Aleiandro til dere.
Ja?
Ja.
Hvordan har hun det?
Hvilket sykehus ligger hun på? Javel.
Hvilken etasje? Takk.
Maria Elena har prøvd å begå selvmord.
Hva? Klarer hun seg?
Ja, det tror jeg. Jeg må dra.
Hvor skal du?
På sykehuset.
Skal jeg bli med?
Nei, det er nok ikke bra for henne. Hun er langt nede.
- Ring meg hvis jeg skal komme. - Ja, selvfølgelig.
Juan Antonio skyndte seg av sted i nattens mulm og mørke.
Cristina prøvde å sove videre, men var utrygg på situasjonen.
Hun dormet av, men våknet i mørket.
Jeg holder på å lage kaffe. Er alt i orden?
Cristina dette er Maria Elena.
Jeg følermeg så dum.
Vær så snill å snakke engelsk her.
Jeg er så flau.
Du skal da ikke føle deg flau. Er det noe du trenger?
- Vodka. - Vil du ha vodka nå?
Med alle de pillene du tok? Er du gått helt fra vettet?
Kan jeg gå og ta en dusj? Jeg vil skifte.
Si det på engelsk. Her i huset snakker vi engelsk.
Hvis du gjerne vil dusje, så gå inn på gjesteværelset.
- Er jeg gjest i mitt eget hus nå? - Ja.
Kom nå, Maria Elena.
Der. Du vet hvor det er.
- Hva skjer? - Ikke noe.
- Er alt i orden? - Jeg tror hun klarer seg.
Jeg mener...
Hun fikk det ikke til i Madrid.
Hun kom tilbake i natt. Hun tok bussen alene.
Hele hennes verden raste sammen. Alle planene gikk i vasken.
- Hun tok overdose på stasjonen. - Noe så for ferdelig.
- Hun må bo hos oss. - Sammen med oss?
Det er hun nødt til. Hun har ikke penger og ingen til å passe på seg.
Jeg har alltid...
Jeg har alltid vært hennes forbindelse til virkeligheten.
Det skjønner jeg. Men hvordan har du tenkt deg at hun skal bo her?
Jeg tror det er farlig å la henne være alene.
Selv om... Selv om jeg hadde funnet et sted til henne...
Kanskje hun bør gå til psykiater.
Hun har dårlige er faringer med leger.
- Men hvor skal hun bo? - Der inne.
Hvor lenge?
Jeg vet at det ikke er akkurat det du hadde forestilt deg.
- Men hun er nødt til å bo her. - Jeg forstår. Bare en overgang.
- I høyden et par måneder. - Blir hun et par måneder?
Jeg har vært igjennom det før.
Hvis... Pokker.
Du skulle sett henne da vi møttes. Hun var ubeskrivelig vakker.
En mistet pusten. Hun var så dyktig og talentfull. Så sensuell.
Og hun valgte meg fremfor de 100 andre som ville drept for henne.
Vi var sikre på at forholdet var perfekt, men det manglet noe.
Det må være balanse i kjærlighet. Det er som med kroppen.
Du kan få i deg alle de riktige vitaminene og mineralene, -
- men hvis det er en eneste liten ting -
- du mangler, som foreksempel... salt.
- Så dør du. - Salt?
Hvem er hun?
Hun er den kvinnen jeg bor sammen med.
Og du skal snakke engelsk når hun er der.
- For hennes skyld? - Ja. For å være høflig mot henne.
Jeg stoler ikke på henne. Øynene hennes har ikke samme farge.
Du har alltid hatt paranoide tanker om alle kvinner jeg har kjent.
Hun er flott. Tror du hun kan være nok for deg?
Hun er ganske intelligent, og hun er frisinnet som deg.
Som meg? Du søker stadig meg i hver eneste kvinne.
Det stemmer ikke. Jeg var i Oviedo med din rake motsetnng, -
- en amerikaner, og det skjedde noe vakkert med henne.
Så du tar feil.
Du prøver å gjenskape det vi hadde, og du vet det.
- Her i huset snakker du engelsk. - Ikke snakk til meg i den tonen.
Hvorfor blir du så sint på meg? Hvorfor er du så sint?
Hvordan kunne du finne på å begå selvmord?
Hva tenkte du på? Selvmord, for faen!
Bli her til du er på beina igjen, og så skal du ut av mitt liv.
Vi var så nær det perfekte, du og jeg.
- Du har arr i sjelen. - Og det elsker du.
Du har alltid tent på humør svingningene mine.
Men hva var det som manglet, Juan Antonio?
På engelsk.
Hun er ikke god nok for deg. Jeg stoler ikke på henne.
Jeg har alltid villet ditt beste.
- Ikke da du ville drepe meg. - Å, det...
Ja, den lille bagatellen.
Du er bare mistroisk fordi hun er elskerinnen min. Det kan alle se.
Nei. Men du har vært så fortapt, så forvirret, siden vi slo opp.
All praten om å forsverge kvinner og forsake kjærligheten, -
- og så ender du med å falle for ikke en, men to amerikanske turister.
- Mer kaffe? - Ja takk.
Unnskyld.
- Her er det sukker. - Nei takk.
Jeg tenkte vi kunne kjøre på landet senere.
Det er jo fint vær.
- Det blir helt sikkert regn. - På engelsk, takk.
Det gjør ikke noe.
- Kan du ikke spansk? - Nei. Jeg har studert kinesisk.
Kinesisk?
- Hvorfor? - Jeg syntes det var så pent.
Si noe på kinesisk.
Jeg?
Syns du det var pent?
Kanskje ikke når jeg uttaler det, men...
Jeg syns kinesisk er skingrende. Som å bli boret i hodet.
- Snakk engelsk, Maria Elena. - Har du aldri hørt kinesisk? Ubehagelig.
Nå er det nok. Snakk engelsk.
Unnskyld. Jeg har nerver på høykant. Jeg har hatt mareritt.
- Har du lyst til å male? - Maler du også?
Om jeg maler! Spør ham.
Hele hans såkalte stil har han stjålet fra meg.
- Hun finner alltid på denslags. - Hele din måte å se på er min.
- Du har hatt innflytelse på meg. - Innflytelse!
- Men å si at jeg stjal stilen din... - Hykler, hykler, hykler.
- Det er paranoid. - Vi malte side om side i mange år, -
- og du tok til deg min stil som din egen.
Ja, den historien liker du å spre. Men det er ikke sant.
Hun har alltid vært lystløgner. Jeg gidder ikke hisse meg opp.
Hva sa de på kunstakademiet? At jeg var et geni.
- Jeg har alltid støttet talentet ditt. - Hvem snakker om talent? Nei, geni.
- Jeg kunne ha drept for deg. - Du kunne ha drept meg med en stol.
Det var i selvforsvar. Du hadde et barberblad, og du var full.
Det var sjalusi. Jeg var vill etter deg, -
- og du var utro med Agustinos kone. Med øynene dine.
- Ville du drepe meg for et blikk? - Jeg gidder ikke snakke om det.
Jeg har sett deg med en annen og klarer det fint. Jeg er høflig.
Dag for dag observerte Cristina Maria Elena og Juan Antonio, -
- og kjærlighetens vesen forvirret henne mer enn noen gang.
- Hvor har du vært? Skrev du? - Ja, jeg prøvde å få skrevet noe.
Det gjør meg nysgjerrig. Tror hun virkelig at du stjal stilen hennes?
Jeg må si at jeg nok har...
...mer fra henne enn jeg liker å innrømme.
Det er derfor det er et så ømtålig emne.
- Jeg blir litt trist. - Hvorfor det?
Fordi jeg aldri vil kunne få innflytelse på deg eller inspirere deg.
- Det er ikke sant. - Det føles sånn.
Det er ikke sant. Jeg hadde aldri hørt Scriab...
...Scriabins klaversonate før du spilte den for meg.
- Og nå hører jeg på den støtt. - Gjør du?
Det er jeg glad for å høre.
- Hva er det? - Det er nok ikke så bra her.
Hun har fått det bedre i det siste, -
- så jeg vil ikke risikere noe tilbakefall.
Nei, det er klart.
Vicky gikk på språkkurs flere dager i uka.
Og dermøtte hun Ben.
En ung fyr som ikke fikk øynene fra henne, og de kom i prat.
Utrolig at konsulatet ansatte meg. Spansken min er langtfra perfekt.
- Jeg syns nå du er god. - Jeg klarer meg.
- Koser du deg her i Barcelona? - Ja, hvis jeg hadde hatt venner.
I går gikk jeg fra stranden og opp til Park Güell for å se på Gaudi.
Vil du være med på kino?
- På kino? - Onsdag ettermiddag?
Ja.
Kinoturen var en stor suksess. Ben var godt selskap for Vicky.
En ettermiddag de var inne for å kjøpe kirsebær, -
- gikk frukthandleren ut bak. Ben snek seg til å ta Vickys hånd.
- Nei. La være. - Ikke?
Nei. Du vet da godt at jeg nettopp har giftet meg.
Ja, men jeg fikk inntrykk av-
- at det var et forhastet bryllup, som du angrer på.
- Har jeg antydet noe slikt? - Kanskje det lå mellom linjene.
Jeg burde ikke fortelle deg dette.
Jeg har alltid trodd at jeg visste akkurat hva jeg ville.
Men det gjorde du ikke.
Nei. Jeg møtte en annen mann, og...
- Den historien får du ikke. - Og hva skjedde med fyren?
Han bor sammen med min beste venninne.
Hva er det jeg står og sier?
Når jeg hører meg si det, høres det helt sprøtt ut.
Jeg er akkurat blitt gift med den mannen jeg ville ha.
- Er du? - Ja, det trodde jeg.
Og? Hva skjedde?
En jævla helg i Oviedo.
Cristina, Juan Antonio og Maria Elena dro ut og red.
Maria Elena bestemte at de skulle lage stor middag og plukke bær.
Vent på meg!
Jeg blir svimmel.
- Her er det perfekt. - Sånn.
Vil du ta... Hva er det? Hva skjer?
Hva skjedde? Nei, sett deg ned.
Er det øverst eller nederst i ryggen?
- Der. - Her?
La meg...
Vil du ha noe smertestillende? Jeg har tabletter i veska.
Bare slapp av. Jeg er strakstilbake.
Det skjer i hodet alt sammen. Han er så anspent.
Utad er han sorgløs, livet er kort og meningsløst og alt det der, -
- men hodet hans er fullt av angst.
- Du må slappe av. - Du har pianistfingre.
Vet du at hun spiller piano?
Nei, det visste jeg ikke. Er det der for det er piano i huset?
Jeg kunne blitt konsertpianist.
Ja, det kunne du. Ingen spiller Scarlatti som Maria Elena.
Hun forstår Scarlatti. Gjør du ikke?
Spiller du noe instrument?
Nei, jeg må nok bare se i øynene at jeg ikke har talent.
Jeg setter storpris på kunst og musikk, men det er sørgelig, -
- for jeg føler jeg har noe å uttrykke, men jeg har ikke talent.
- Du har talent. - Nei.
Hva har jeg talent for?
- Du tar fine bilder. - Ja, men jeg får ikke se dem.
Fordi de ikke er noe særlig. Hvordan vet du at jeg fotograferer?
- Jeg fant dem i veska di. - Har du rotet i sakene mine?
Ja da. Den første natten. Jeg trodde ikke du var den du sa.
Jeg ville vite hvem som sov i min eksmanns seng.
Hva?
Jeg kunne ikke vite om du ville meg vondt.
Jeg har da hatt lyst til å drepe deg.
Neste dag ble Maria Elena med Cristina ut for å fotografere.
Hun hadde blikk for det, visste mye om fotografi-
- og lærte Cristina mye om fotokunstens estetikk.
Hun anbefalte henne å skifte ut digitalkameraet med et gammelt.
Det var viktig med mørkerom, så hun ville lage et i kjelleren-
- og lære henne ulike fremkallingsteknikker.
De fotograferte alt. Rare hunder og barn med alvorlige miner.
Men det beste motivet var Maria Elena.
En dag støtte Vicky og Doug på Adam Tabachnick og Sally.
Adam og Doug jobbet sammen men møttes sjelden.
- Det er ikke sant! - Hyggelig å se dere igjen.
Du kan se hvilken som helst direktesending på computeren.
Jeg sitter på flyet til Tokyo, 12 km over bakken, -
- og jeg ser The Mets' kamp rett på min bærbare.
Du er aldri uten kontakt.
Vi skal ha nyeste teknologi i huset, og japansk flatskjerm.
Dere må bruke min installatør. Han er et datageni.
Vi har akkurat innredet huset. Dere må bruke vor interiørarkitekt.
Han er kreativ, men forstår når man sier stopp.
Vi har valgt en moderne stil krydret med litt antikviteter.
Jeg liker å kombinere, men jamen er det dyrt.
Hun har rett. Det minner meg om en gammel vits...
Livet gikk sin vante gang for Vicky og Doug, -
- helt til den ettermiddagen da det skjedde noe usedvanlig.
Flere dager senere ba Judy Vicky møte henne ute på byen.
Det som skjedde her forleden...
- Du må ikke misforstå. - Det angår ikke meg.
Jeg har ikke noe forhold med Marks partner.
Det trodde jeg ikke heller.
Jeg har da fantasert om at det skulle komme en -
- og ta meg vekk fra alt, -
- men det er ikke Jay Lewis jeg fantasererom, -
- selv om han er villig nok.
Ta deg vekk fra alt?
Jeg har ikke vært forelsket i Mark på årevis.
Jeg elsker ham, men jeg er ikke forelsket i ham.
Det var leit å høre.
Det er pussig. Jeg har akkurat sagt alt dette til psykologen min.
Hva sier psykologen?
Han sier at jeg er for redd og handlingslammet -
- og går og venter på at alt løser seg ved et trylleslag.
Og det er urealistisk.
Og et sidesprang løser ingenting.
Beklager å lesser dette på deg, men jeg ble så flau da du så oss.
Du må ikke føle at du skylder meg noen forklaring.
Mark er alle tiders.
Jeg er sikker på at all misnøyen min -
- skyldes mine egne problemer.
Jeg er bare... Jeg kan ikke gå fra ham.
Og det vil jeg aldri kunne.
Hvorfor ikke?
Det kan jeg bare ikke. Jeg er for redd.
Det er for sent nå.
Det er så tydelig at du og Juan Antonio er forelsket ennå.
Vår kjærlighet varer evig, men det fungerer ikke for oss.
Så den vil alltid være romantisk. For den ikke er fullbyrdet.
Og den kan ikke fullbyrdes fordi jeg er i veien, eller hva?
Før deg trakk vi hverandre gjennom utrolig mye smerte og elendighet.
Uten deg var alt dette ikke mulig.
Du er nemlig det som manglet.
Du er den nyansen man blander i fargen for å få den til å stråle.
Men får ikke du og Juan Antonio lyst på hverandre?
Jeg føler bare... jeg vet ikke.
På slutten elsket vi overhode ikke.
Men jeg må si følelsene vender tilbake nå, takket være deg.
På et dypere plan.
Jeg ville ikke blitt lei for det. Jeg vil ikke være i veien.
Jeg vet det.
Jeg blir også helt varm inni meg når jeg hører dere elske hver natt.
Jeg hører dere, og det gjørmeg glad.
Hadde Cristina det fint da Maria Elena og Juan Antonio elsket?
Hun ga dem sin velsignelse, men hadde blandede følelser.
Hun var ikke så frisinnet som hun trodde.
Tanken på deto i seng sammen, intenst og inderlig, var ikke lett.
Mentil slutt slappet hun av og tok det som det kom.
Hun var stolt av vidsynet sitt.
Først gikk det innpå meg, men så tenkte jeg på typiske klisjeer for-
- hva som errett og galt og hva som passer moralpolitiet, -
- og forhold flest er jo helt skakkjørt.
Så du deler en mann. Du er mormoner hustru.
Det høres rart ut, men alle gir noe og alle tre får mye igjen.
Hvis alle gjorde det, ville samfunnet brutt sammen.
Jeg orker ikke filosofisk debatt. Det funker for dem.
Maria Elena tror det fins flere sannheter, ikke bare en.
- Kunne du levd sånn? - Jeg har jo aldri hatt Cristinas...
- Cristinas mangel på struktur? - Det er struktur.
Jeg har aldri hatt hennes mot.
Det neste blir vel at hun ligger med Maria Elena-
- og opphøyer det til en overlegen, alternativ livsstil.
- Jeg har ligget med henne. - Nei!
- Jo. - Når da?
Juan Antonio og Maria Elena laget et mørkerom til meg -
- og fikk meg til å fotografere mer, og jeg er blitt ganske god.
Jeg har fått mye mer selvtillit.
Vi var nede i mørkerommet.
Jeg sto og arbeidet på noen bilder hun inspirerte meg til.
Det føltes veldig naturlig for oss begge.
- Var du ikke nervøs? - Nei.
Det var veldig kjærlig og blidt.
- Likte du det? - Ja.
- Var det bare den ene gangen? - Ja.
Det skjedde bare. Det er ikke noe vi nødvendigvis vil gjøre til vane.
- Men hvis du likte det... - Jeg gjorde det den dagen.
- Sa du det til Juan Antonio? - Ja. Hvorfor skjule det?
Er du biseksuell nå da?
Hvorfor alle båsene? Jeg er bare meg.
Og siden har jeg elsket med Juan Antonio og likt det veldig godt.
Det er en god historie.
Ja... det er en god historie.
Men jeg skal ikke dømme noen.
Hva tenker du på?
Ikke noe. Jeg tenker at tiden flyr.
Sommeren er nesten forbi. Vi skal hjem snart.
Jeg trodde du fortsatt var opptatt av-
- din venninnes historie om begjær på mørkerommet.
Og apropos mørke rom... Kom her.
De neste ukene ble Cristina en mer og mer sikker fotograf.
Både Juan og Maria Elena kom med ideer og støttet henne.
Takket være det engasjementet ble fotokunst en dyp interesse.
Juan Antonio, Maria Elena og Cristina var blitt elskere nå.
Alt lot til å være i balanse. Det var ren harmoni.
Maria Elena var rolig og avslappet.
Juan Antonio opplevde en svært kreativ periode med maleriene.
Det var bare Cristina som følte, som sommeren gikk på hell, -
- at den velkjente, gamle rastløsheten rørte på seg.
Hun hatet den, men kjente den bare alt for godt.
Plutselig begyntetankene å ta makten fra følelsene.
Hun prøvde å skyte tankene fra seg, men forgjeves.
Da alt sto klart i tankene, kom hun med et utspill.
Jeg vil ikke leve som far og mor. Jeg vil ikke leve som før.
Det vet jeg. Men jeg kan ikke fortsette å leve sånn heller.
- Hva sa jeg? - Okay.
- Hva er det du vil? - Jeg vil noe annet.
- Hva da? - Jeg vet ikke.
- Ikke dette. - Det er ikke noe svar, Cristina.
Forstår du ikke at hun har fått det hun var ute etter?
Hun vil noe annet. Vi er ikke nok. Ikke noe vil noen gang være nok.
Ikke hiss deg opp. Snakk engelsk. Jeg forstår ikke hva du sier.
- Hun blir aldri fornøyd. - Snakk engelsk, så hun forstår.
Jeg visste du ville misbruke oss. Og det gjorde du.
- Jeg visste det! - Nå er det nok.
Snakk engelsk, så hun kan forstå det.
Du er kronisk misfornøyd. Det er det som feiler deg.
Det er en alvorlig sykdom.
Nei, Maria Elena. Det er ikke det. Det er bare... Se på meg.
- Vet du hvor høyt vi elsker deg? - Og jeg elsker dere.
Ikke faen.
Din bortskjemte, lille drittunge!
Jeg visste det! Jeg visste det!
Ti stille. Hun har bare ikke funnet den rette ennå.
Når hun finner den rette, og det er hverken deg eller meg, -
- så vil hun ikke lete etter fred og lykke lenger.
- Det er ikke det. - Da sier vi det.
Hvor drar du hen?
Jeg vil bare dra vekk et par uker-
- og ta en liten tenkepause. Det er mitt problem.
- Det har ikke noe med dere å gjøre. - Kom her.
Vi må være takknemlige for alle gode stunder vi har hatt sammen.
Og huske hverandre med respekt.
Og med kjærlighet og hengivenhet.
Cristina fortalte Vicky alt og ville dra til Frankrike for å tænke seg om.
Hun ville kommetilbake, så de kunne dra til New York sammen.
Har du vært forelsket i Juan Antonio hele tiden?
Jeg gjør ikke noe med det. Jeg trengte bare noen å si det til.
- Hvorfor gjør du ikke noe? - Nå? Skulle jeg gå fra Doug?
Han eren veldig søt fyr, som giftet seg med meg i god tro.
For å gå til en bohem og kunstmaler som fortsatt elsker sin ekskone, -
- og som neppe gjengjelder mine følelser?
Hvem tror jeg jeg narrer? Men det var en spennende drøm.
- Jeg ville gjort det. - Gjort hva?
Du er jo forelsket i ham. Gjør noe med det.
Ellers bare går årene, og du vil angre.
Hvor vil du hen? Jeg kan ikke sette alt på spill.
Hvis Juan Antonio ikke fantes, ville jeg hatt det fint med Doug.
Helt som planlagt.
Må jeg virkelig bruke teskje? Når jeg ser på Doug, ser jeg Mark.
Du bruker meg til å omskrive din egen livshistorie.
Tross Vickys protester ville Judy gjøre alt for å føre de to sammen.
Hun kastet seg over sin venninne i kunstverdenen-
- ogfikk hennetil å holde fest og invitere Vicky og Juan Antonio.
Som ventet varJuans og Maria Elenas forhold uten Cristina -
- like destruktivt som før.
Jeg bruker all min tid på deg og dine fobier. Det går ut over kunsten min.
Det er ikke min skyld at kunsten din stinker, og du ikke blir moden.
Hvordan er det for meg å se at du aldri når ditt potensiale?
La meg være i fred.
Som sist pakket Maria Elena og flyttet fra Juan Antonio.
Han er søt. Han er bare... Han kommer alltid for nær.
Han stiller seg veldig nær folk.
Det er nok hemmeligheten bak hans suksess.
Jeg fortalte Vicky om det på vei hit.
Han blir en god forbindelse.
Jeg går inn til buffeten. Er det noen som vil ha noe?
- Han invaderer intimsfæren din. - Nei, han kommernær, men...
Hei.
- Hei. - Jeg er overrasket over å se deg.
I like måte. Jeg trodde ikke du likte fester.
Gabriella insisterte, og hun er en gammel venninne.
Jeg går ut fra at du vet at Cristina og jeg gikk fra hverandre?
- Så nå er det deg og din ekskone? - Nei, Maria Elena har også reist.
Midlertidig...
Merkelig. Vi er både skapt og ikke skapt for hverandre.
Det er en selvmotsigelse.
Det må en dikter som min far til for å forstå det.
For jeg forstår det ikke.
Hvordan har du det? Går det bra med mannen din?
Ja, han er vidunderlig. Han er fantastisk.
- Fint at det gikk som det gikk. - Hvorfor tror jeg deg ikke?
Ikke legg an på meg.
Ja, sengen din er tom nå, og du har et godt øye til meg, -
- men vi skal reise til helgen.
Spis lunsj med meg.
Det tør jeg ikke.
Nei. Hva? Du faller ut, Tom.
Du faller ut. Hvor er du?
Okay, det hjalp. Prøv å bli der.
Kan du høre meg?
Vi kjøper en fugl til Mark og Judy.
Nei, det kan vi da ikke. Det er noe tull.
Jeg har alltid ønsket meg en fugl. Vi kunne få en i det nye huset.
- Mener du det? - Ja, og jeg heller til Bedford Hills.
Ja... Bare et øyeblikk.
Hallo?
Vær sammen med meg i morgen ettermiddag.
Nei, det kan jeg ikke. Vi reiser hjem nå i helgen.
Stå på hjørnet av Calle Tilles i Pedralbes.
Så kjører jeg forbi og plukker deg opp ved middagstider.
Nei, jeg... Du kaster bort tiden. Jeg kan ikke snakke akkurat nå.
Jeg er ikke typen som vil komme mellom en mann og hans kone.
Men Judy Nash ringte og sa at du ikke er lykkelig.
At du er mer forelsket i meg enn i han du giftet deg med.
Jeg kan ikke snakke.
Ja, veldig flott.
Hei, skatt. Hva syns du?
Hvem var det? Hvem var det som ringte?
Det var bare spansklæreren min.
Han spurte om vi kunne ta en avskjeds lunsj i morgen.
Det passer perfekt. Jeg skal spille golf med Mark.
Dette her er...
Det er de jeg arbeider på fortiden.
De er overveldende.
- Det er vanskelig å sette ord på malerier. - Det skal du ikke.
Dette her står egentlig feil vei.
Jeg liker det veldig godt.
- Får jeg si noe helt ærlig? - Ja.
Det det er... Det er noe skremmende over det.
Det er et av Maria Elenas.
Det er veldig kaotisk og nærmest uberegnelig.
Hva er det jeg gjør? Jeg vet ikke hva jeg regnet med.
Det er lenge siden den natten da vi to elsket i Oviedo.
Jeg har tenkt på det igjen og igjen.
Sikkert ikke mens du elsket med Cristina eller Maria Elena.
Jeg har aldri løyet for deg.
Jeg sa fra første dag at jeg var tiltrukket av både deg og Cristina.
Jeg kan ikke bare ligge med deg. Jeg er ikke flink til dette.
- Du var ikke nervøs den natten. - Jeg varikke gift da.
- Men du var forlovet. - Du har rett. Det er det jeg vil.
Men skal jeg bare elske med deg og så dra hjem -
- som om ikke noe hadde skjedd? Eller skal jeg gjøre det slutt?
Judy Nash sier du har kurs foret ulykkelig liv.
Hun snakker om seg selv.
Kanskje forstår du mer om dine følelsernår vi har elsket.
Eller mindre. Jeg er veldig fristet, -
- men da må jeg foreta en følelsesmessig kuvending, -
- og hvis jeg skal tenke praktisk, er det ikke noen fremtid i deg.
Maria Elena! Nei!
- Maria Elena! - Hva gjør du? Nei!
Slipp pistolen.
Slipp pistolen, Maria Elena. Slipp den pistolen!
Jeg skal drepe deg!
- Jeg skal drepe deg! - Få den.
Ta det rolig. Du tar jo livet av deg!
Jeg vil ikke leve! Jeg vil ikke leve, for helvete!
Kan du ikke forstå at jeg ikke kan leve sånn?
Hodet mitt eksploderer. Jeg orker ikke mer!
Maria Elena...
Få pistolen. Få den pistolen nå.
Hør her, skatt. Nå må du høre på meg.
Gi meg hånden din.
Det skal gå bra, skatt.
Gud! Unnskyld! Det var fordi du tok den fra meg.
Dere er jo gale begge to. Dere er fullstendig gale begge to.
Hva skal jeg si til mannen min? Jeg kan ikke leve sånn.
Dette er ikke mitt liv.
Du kan da ikke komme her med en pistol!
Jamen, hvorfor hadde spansklæreren din en pistol?
Han samler på antikke våpen, og ville vise meg et.
- Vi saksøker ham. Så uansvarlig! - Det er ikke så ille.
- Tenk om du hadde blitt såret. - Hva?
Jeg elsker deg så høyt.
Dougfikk aldri vite sannheten.
Judy var lettet over at Vicky ikke ble alvorlig såret eller drept.
Nå som Vicky skulle hjem, ble Judys planer om å redde henne-
- fra hennes skjebne utsatt på ubestemt tid.
Da Cristina kom tilbake, fortalte Vicky henne alt.
Cristina syntes det var trist at Vicky begjærte uten å gøre noe.
Jeg ville ha trukket meg.
Du var jo interessert i Juan helt fra første gang du så ham.
Hvis jeg hadde visst alt, hadde jeg ikke gjort det.
Det var bare en grille.
Og nå er det forbi.
Vicky dro hjem til sitt store bryllup med Doug.
Til det huset de valgte til slutt.
Til livet hun hadde sett for seg før den sommeren i Barcelona.
Cristina fortsatte å søke.
Bare sikker på hva hun ikke ville.